![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/08/OIG4.Bbt2x-300x300.jpeg)
При організації бджолярного господарства необхідно вміти підрахувати, яку кількість бджолиних сімей можна містити в даних конкретних умовах або яку медоносну базу слід створити для кількості бджолиних сімей. Щоб правильно провести розрахунок, необхідно знати річну потребу бджолиної сім’ї в кормі, який вони витрачають на вирощування розплоду, виділення воску, на льотну роботу і підтримку життя дорослих бджіл.
Для визначення загальної потреби бджолиної сім’ї в медоносній базі до отриманої величини корму при розрахунку повинна бути додана кількість меду, що відбирається у вигляді надлишку бджоляром.
Загальну потребу бджолиної сім’ї у кормі вперше визначив С. А. Розов (Інститут бджільництва) досвідченим шляхом. Він помістив вулики з бджолами в теплиці, де бджоли не могли вносити корм із поля, і, отже, зменшення маси вуликів характеризувало споживання корму сім’ями. Досвід показав, що сім’я масою з весни 1,5 кг, яка відбудувала 14-15 сотів на вощині, спожила за рік 75-80 кг меду та 15-20 кг перги.
Пізніше співробітником Інституту бджільництва А. І. Гарєєвим було організовано визначення сумарного витрачання корму сім’ями бджіл, які працювали у звичайних умовах на пасіці.
Виділені для досвіду 8 однакових сімей бджіл (4 досвідчені та 4 контрольні) були поставлені на ваги і захищені навісом від впливу атмосферних опадів. Якщо бджоли протягом дня не вилітали, зважування вуликів давало витрату корму сімей на всі види їх робіт та потреб у вулику. Якщо ж бджоли вилітали протягом дня, то вони вносили певну кількість корму, яким частково чи повністю покривали свою потребу в кормі.
Щоб отримувати щоденні дані про витрати корму бджолиною сім’єю, надходили так: з кожної пари однакових сімей одну вносили в темне приміщення (зимівник) з температурою 10-12°С, а другу залишали на своєму місці. Наступного дня вулик із приміщення виносили на волю, а другу родину вносили до приміщення. Таку перестановку вуликів проводили протягом усього активного сезону. Для кожної пари сімей визначали витрату корму життя бджіл і розмноження (за сім’єю у приміщенні, де бджоли було неможливо літати) і принесення корми у вулик (за сім’єю, що стоїть на волі). Восени, взимку та в нелітну погоду витрата корму визначали прямим зважуванням усіх вуликів на літніх місцях. Контрольні сім’ї постійно стояли на волі з вільним вильотом бджіл.
Перевірка описаної методики показала, що сім’ї, що літають через день, виростили стільки ж розплоду і дали стільки ж воску, скільки і контрольні сім’ї, які постійно стоять на волі. Тільки меду вони занесли наполовину менше. Піддослідні сім’ї на початок головного медозбору займали 23-24 вулички у вуликах-лежаках і зібрали по 35 кг меду. Зведені дані про кількість витраченого корму протягом року наведено у таблиці 13.
Таблиця 13. Витрата корму бджолиною сім’єю протягом року (без обліку витрат на льотну роботу)
Місяць
|
Кількість днів |
Витрачено корму в середньому на сім’ю, г
|
Перша пара сімей
|
Друга пара сімей
|
Квітень |
30
|
4445
|
5075
|
Травень |
31
|
6970
|
6440
|
Червень |
30
|
9780
|
8610
|
Липень |
31
|
10410
|
13690
|
Серпень |
31
|
5210
|
6240
|
Вересень |
30
|
3870
|
4610
|
Жовтень |
31
|
3630
|
2980
|
Листопад |
30
|
700
|
600
|
Грудень |
31
|
650
|
800
|
Січень |
31
|
900
|
800
|
Лютий |
28
|
940
|
1375
|
Березень |
31
|
640
|
1065
|
Всього
|
365
|
48155
|
52285
|
Найбільшу кількість корму бджоли витратили у червні та липні, коли сім’ї вирощували максимальну кількість розплоду. Загалом за рік сім’ї витратили 48-52 кг корму з усієї маси, внесеної до вулика.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/08/OIG1.w4O1KbIVz4lCfO-300x300.jpeg)
До цієї кількості не входить частина корму, яку бджоли зібрали з квіток, але витратили в процесі польоту, не доносячи до вулика. Нижче наводимо розрахунки витраченого корму бджолою на льотну роботу, на вигодовування личинок та виділення воску.
Витрати корму на льотну роботу. Шляхом спостережень за міченими бджолами А. Н. Гарєєв вперше визначив, що в середньому політ однієї бджоли триває в травні 51-53 хв, у червні-50-59, у липні-41-52, у серпні польоти найдовші-б3-82. хв. Далі протягом усього літа він періодично підраховував кількість бджіл, що вилітають з вулика протягом 15 хв через кожну годину. На основі цих даних вирахував кількість вильотів бджіл за годину і за день за різної інтенсивності медозбору. Визначив кількість днів нелітних, а також із сильним, середнім та слабким літом бджіл. Отримані дані дозволили автору підрахувати кількість вильотів бджіл протягом кожного місяця, а потім всього весняно-літнього сезону.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/08/OIG4.K_-300x300.jpeg)
Витрата корму на льотну роботу розраховувала так. Бджіл змушував літати біля вікон лабораторії. Їм давав корм (на 1 кг цукру 1 л води), зважував, випускав для польоту і потім повторно зважував через 10 хв. Різниця у масі бджіл відповідала кількості корму, витраченого під час польоту. Було зважено понад 200 бджіл. У середньому за 10 хв польоту бджола без вантажу витрачала 1,89 мг корму, і з вантажем-2,18 мг. За 1 год польоту без вантажу бджола витрачала в середньому 5,69 мг, а бджола з вантажем 28 мг-6,55 мг (у перерахунку на цукор).
Ці дані дозволили визначити, що на льотну роботу протягом сезону (104 льотні дні) сім’я бджіл у середньому витратила 26 кг цукру (30,4 кг меду). Це частина корму (нектару), яку бджоли збирають із квіток, але не доносять до вулика, витрачаючи його під час польоту. Так само бджоли відновлюють за рахунок нектару, що збирається, масу виділених під час польоту екскрементів. Кал, що виділяється бджолами, містить у середньому 70% води. Усього за сезон бджоли компенсують масу сирих екскрементів, що становить 13,3 кг.
Отже, для визначення загальної потреби бджолиної сім’ї в медоносній базі треба до витрати корму, внесеного до вулика (48-52 кг), додати витрату корму польоти (26 кг) та 13 кг, що компенсують масу виділених екскрементів. Все це становитиме близько 90 кг. Якщо до цієї маси додати масу меду, який відбирає бджоляр (35 кг), то вона складе 125 кг, з яких 20 кг припадає на пилок. Загальна потреба у нектароносних рослинах у перерахунку на мед складе близько 105 кг на повноцінну сім’ю бджіл.
Витрата корму на вирощування личинок. Перші точні досліди щодо витрати корму на вирощування личинок при утриманні бджолиних сімей в умовах теплиці були проведені С. А. Рожевим. Спочатку він визначив витрату корму у чотирьох сім’ях, які не вирощують розплоду, а потім цим же сім’ям дав розплід на вирощування та визначив додаткову витрату корму на вирощування розплоду. На підставі отриманих даних автор визначив, що на вирощування 10 000 личинок (1 кг бджіл) бджоли витратили додатково 1,14 кг меду та 894 кг пилку.
У досвіді А. Н. Гарєєва брало участь 4 сім’ї бджіл; з них 2 сім’ї вирощували розплід, а 2 сім’ї (контрольні) були без розплоду. Усього за 9 днів досвіду бджоли додатково витратили у перерахунку на 10 000 личинок 1286 г меду та 1089 г пилку.
Витрата корму виділення воску. З цього питання проведено багато досліджень, які показали, що витрата корму сильно залежить від стану бджолиної сім’ї та умов, в яких вона виділяє віск.
При згорянні 1 г воску виділяється 10,15 ккал, а 1 г цукру -4,18 ккал тепла. Якщо припустити, що бджоли виробляють віск із цукру, то на утворення 1 г воску має бути витрачено 2,43 г цукру. За умови, що у меді міститься 20 % води, витрата меду на 1 кг воску становитиме 3,0 кг. Таким чином, за кількістю енергії 1 кг воску еквівалентний 3,0 кг меду.
Досліди співробітників Інституту бджільництва показали, що виділення 1 кг воску бджоли витрачали додатково 3,5 кг меду. У досвіді співробітників Башкирської дослідної станції бджільництва на 1 кг воску бджоли витрачали додатково 3,6 кг меду. Можна вважати, що 3 кг меду бджоли витрачають виробництво 1 кг воску, а 0,5-0,6 кг меду витрачають процес цього перетворення. Для виділення воску необхідний ще пилок, кількість якого точно не визначено.
У тих випадках, коли бджоли виділяють віск одночасно з вирощуванням личинок (під час медозбору), додаткова витрата меду виділення воску значно зменшується з допомогою більшого споживання пилку.
Г.Ф. Таранов
«Корма та годування бджіл»
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/07/poloski-ot-kleshha-2-300x300.jpeg)
Немає сумніву, що бджільництво майже в усьому світі перебуває сьогодні під загрозою. У багатьох країнах йому загрожує насамперед кліщ варроа (Varroa jacobsoni) та багато інших паразитів, а також екологічні та інші фактори. Здоров’я та гармонія в бджолиній сім’ї та її виживання вимагають не тільки зусиль бджіл, а й правильних дій бджоляра, від яких зрештою залежить «бути» чи «не бути» бджільництву. Боротьба за виживання, «the struggle life», як її називав Дарвін, це доля багатьох живих організмів. Бджолина сім’я, цей супер організм з усіма його дивовижними можливостями, розвинув у боротьбі за виживання особливо дієві захисні механізми, які дозволили бджолам медоносним зберігатися майже без змін щонайменше протягом 25 млн. років, незважаючи на загрозу їхньому існуванню, що постійно зберігається. Це виживання стало можливим завдяки безмежній здатності адаптуватися до будь-якого життєвого простору та захисних механізмів проти будь-яких хвороб.
Від чого має захищатись бджолина сім’я, щоб вижити?
Насамперед від:
– величезної кількості різних збудників хвороб та паразитів, а також займаються розбоєм живих істот, що становлять найбільшу небезпеку для сім’ї;
– мало підходящих бджолам, щонайменше іноді незадовільних умов навколишнього середовища, що виражаються в недостатності взятку, несприятливих кліматичних умовах (від цього особливо сильно страждають сім’ї, які не адаптовані до даної місцевості);
– конкуренції коїться з іншими бджолиними сім’ями (при дуже великої щільності сімей малої площі);
– Прямого впливу людини, неправильного утримання сімей, помилок при втручанні в життя сім’ї, використання невідповідних жител для утримання бджіл, легковажного поводження з медикаментами;
– Непрямого впливу людини, як наслідки її діяльності, наприклад знищення медоносних і пилконосних рослин, застосування пестицидів, промислових викидів або інших впливів цивілізації, що становлять загрозу бджолиним сім’ям.
Захисні механізми бджолиної сім’ї
Над бджолиною сім’єю постійно нависає загроза величезної кількості живих організмів, серед яких є представники всього тваринного світу аж до рослинних мікроорганізмів.
Декілька прикладів:
віруси, рикетсії (мішчастий розплід, параліч);
бактерії (гнилець, септицемія та ін.);
одноклітинні мікроби (ноземи, амеби);
гриби (вапняний розплід, пергова пліснява та ін);
павуки, кліщі (акарапідоз, варроатоз);
комахи (оси);
амфібії (Bufo marinus);
птахи;
ссавці (американський скунс, медоїд, ведмеді);
людина (Nomo sapiens).
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/07/Bdzholyar-2-300x300.jpeg)
Бджолина сім’я як єдине ціле подібно до безлічі інших живих істот має найрізноманітніші можливості захисту. Щоб зрозуміти природу цих захисних реакцій, необхідно згадати деякі основні біологічні принципи, якими відрізняється такий громадський організм як бджолина сім’я.
Бджолина сім’я не тільки складається з представників трьох різних бджолиних особин, але в залежності від пори року вона має різну силу. Протягом сезону сила сім’ї, як відомо, може збільшуватись у багато разів порівняно із зимовою популяцією. Нарощування та скорочення сім’ї пов’язане зі скороченням тривалості життя літніх та збільшенням тривалості життя зимових бджіл. Хоча на вигляд і ті, й інші виглядають однаково, за своїм фізіологічним станом вони значно відрізняються.
Бджола, з біологічної точки зору, не є одомашненою, а все ще залишається дикою твариною. Цей «дикий дракон», як називають бджолину сім’ю, шукає собі корм над стійлі, але в просторах природи, як інші дикі комахи. У пошуках їжі бджоли мають доступ до всіляких її джерел, які можуть нести сім’ї як життя, так і смерть (природні отруйні речовини, пестициди).
Напрочуд гармонійне суспільне життя в бджолиній сім’ї, ця чудова організація тисяч окремих живих істот, як відомо, ґрунтується на певних спадковістю інстинктивних діях, набутих моделях поведінки, підпорядкуванні хімічним і фізичним сигналам і на реryляційних процесах, що тануть у собі ще так багато загадок, про які ми трохи впізнали лише останніми роками. Бджолина сім’я — це рівноважна система, що самореryльується, відкрита для зовнішніх і внутрішніх подразників (втручання бджоляра, хімічні препарати можуть швидко порушити рівновагу).
Єдиним способом природного розмноження є роїння. Тут немає істот тієї чи іншої статі, які йдуть, щоб утворити нову сім’ю (нову колонію), а швидше відбувається щось на зразок вегетативного поділу організму: рій (натовп) бере із собою все, що знадобиться у новій родині (новій колонії). Однак і висока регенеративна здатність, і спарювання з кількома трутнями теж є біологічними характеристиками бджіл.
Біологічна особливість бджіл, у порівнянні зі звичайними домашніми тваринами, полягає в тому, що медоносні бджоли в процесі розвитку повністю перетворюються, тобто є голометаболічними комахами, які виглядають у личинкових стадіях зовсім не так, як дорослі особини. З цього випливає, що майже завжди хвороби дорослих бджіл не шкодять розплоду, а хвороби розплоду не шкодять бджолам. Це надзвичайно важливий самолікування бджолиної сім’ї феномен.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/07/poloski-ot-kleshha-1-300x300.jpeg)
Такими є деякі біологічні особливості. Яким чином захищається бджолина сім’я від натиску найрізноманітніших збудників хвороб, шкідників та ворогів, які їй постійно загрожують? На перший погляд можна було погодитися з тим, що бджолина сім’я з усіма її запасами повинна бути майже ідеальним грунтом для розвитку численних шкідників і мікроорганізмів: майже незмінні підвищена температура і відносна вологість, постійна темрява, велика кількість поживних речовин (вуглеводних-мед, білкових – перга), тісне співіснування тисяч організмів, що сприяє передачі збудників, велика кількість відкритого розплоду, постійне надходження нових мікроорганізмів з хабаром і водою, що приноситься, і т. д. І все-таки бездоганна бджолина сім’я з усім цим справляється і не хворіє! Бречко коментує цю ситуацію так: «Шанс бджолиної сім’ї на виживання полягає в її здатності протистояти натиску безлічі збудників хвороб. Кожній бджолиній сім’ї постійно загрожують небезпеки, до яких іноді додається вплив пестицидів, отрутохімікатів та інших шкідливих речовин, тому вроджені захисні механізми в наш час мають функціонувати краще, ніж будь-коли». Актінсон говорив: «Ключем до розуміння хвороб бджіл та їх профілактики/контролю є знання природних захисних механізмів та відносин між господарем та паразитом». Коли такий громадський організм, як бджолина сім’я, хворий? Наявність збудників у сім’ї, т. е. в окремих бджіл, у будівельному матеріалі, у запасах корму тощо ще не означає хвороба. Спори ноземи ми знайдемо у будь-якій сім’ї, навіть якщо вона просто пашить здоров’ям та силою. Безліч збудників присутня в бджолиній сім’ї, вичікуючи зручного моменту для удару. Тут є бацили септицемії, віруси чи суперечки збудника аскоферозу та багато інших мікроорганізмів. Мабуть, лише за небагатьма винятками у бджолиній сім’ї завжди можна знайти збудників більшості хвороб, не виявивши при цьому жодної ознаки відповідного захворювання. Окремі бджоли можуть бути смертельно хворі, тоді як сім’я цілком здорова.
Бджолину сім’ю слід вважати хворою, якщо в результаті появи великої кількості ослаблених або померлих робочих бджіл або личинок вона більше не в змозі нормально здійснювати всі життєві функції, до яких належать заготування корму, будівництво, вирощування розплоду, захист та ін. Позначити тут чітку межу досить важко. Спільноту комах слід вважати хворим лише тоді, коли перевищено певне граничне значення нестачі чи загибелі розплоду та дорослих бджіл. Можна навіть стверджувати, що незначне відсівання хворих або пошкоджених комах різних стадій розвитку просто життєво необхідне для абсолютно здорової родини. Здоровою бджолиною родиною є тоді, коли за допомогою своїх природних захисних механізмів вона успішно протистоїть постійному інфекційному тиску збудників хвороб, зберігаючи внутрішню гармонію. Аткінсон: «Бджолина сім’я перебуває у поганому стані не тому, що бджоли хворі, а навпаки: бджоли хворі, оскільки сім’я перебуває у поганому стані». Різні захисні механізми та заходи служать збереженню здоров’я бджолиної сім’ї.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/07/Bdzholyar-1-300x300.jpeg)
Інстинкт чищення
В арсеналі засобів захисту, якими володіє така соціальна спільнота, як бджолина сім’я, проти збудників хвороб, насамперед слід було б назвати інстинкт чищення, тобто давно відомий принцип якнайшвидшого відторгнення хворих або ненормальних, як здається іншим, індивідів, щоб не допустити поширення небажаного явища. Подібно до клітин тканини, які відкидають хворі клітини, суперорганізм бджолиної сім’ї прагне позбутися своїх хворих членів. Це можуть бути сотні личинок чи дорослих бджіл, яким уготована така доля. Зменшена, але позбавлена таким чином хвороби сім’я перебуває у кращому становищі, ніж сім’я, у якій певна кількість заражених бджіл залишаються непоміченими. Відторгнення хворих особин ми бачимо в багатьох видів тварин, що живуть групами. Досить сильна бджолина родина може собі дозволити втратити кілька сотень бджіл. Така втрата може бути швидко заповнена за рахунок високої здатності регенеративної. Це якраз є характерною рисою соціальної спільноти, якщо вона може в короткий термін заповнювати втрати популяції! Необхідною умовою здатності відторгати хворі чи ненормальні особини у будь-якій стадії розвитку є здатність впізнавати їх, позбавлятися їх. Безперечно, ми виявимо у різних сімей великі, генетично обумовлені відмінності цієї якості. Деякі сім’ї поводяться «мляво», навіть «ліниво», і всупереч оптимальним умовам чи штучному стимулюванню не виявляють схильності до розпізнавання ненормального і до звільнення від нього. У цьому випадку в бджолиній сім’ї не спрацьовує саме інстинкт чищення.
Зворотна резистентність
Другий чинник, що у тісному зв’язку з першим і вже позначився, це зворотна резистентність: швидке реагування, захворювання і за певних умов смерть порушених хворобою індивідів. Яскравий приклад є злоякісний гнилець. Молоді круглі личинки часто реагують на диво швидко на інфекцію небагатьох суперечок Bacillus larvae, так що бджоли-годувальниці помічають відхилення від норми і викидають їх. Досі ми виходили з того, що в молодому розплоді, якому всього кілька годин, окрема личинка не має резистентності і не виявляє захисної реакції на збудників; що робить сім’я, яка викидає таку личинку? Тепер ми знаємо, що і розплід проявляє захисні реакції. Якщо бджолам-годувальницям все ж таки не вдається розпізнати такі личинки, то збудник має значні шанси на те, щоб успішно розвиватися і, можливо, поставити під загрозу існування всієї родини. Подумаємо про 6 жахливих кількісних співвідношеннях: одна гнильцева скоринка містить до 2 млрд. суперечка. Личинка у віці від 1 до 24 год може хворіти вже при попаданні 10 спор. Цей спосіб самолікування сім’ї ґрунтується на трьох кроках:
– швидка реакція окремих індивідів на інвазію, тобто захворювання чи смерть;
– Визначення захворювання бджолами-годувальницями;
-Вибракування, видалення.
Завдяки дослідженням Ротенбулера зі співробітниками ми знаємо, що цей тип захисної реакції залежить від спадковості. За рахунок селекції цих якостей у багатьох поколіннях Ротенбулер вдалося отримати бджолині сім’ї, які можна назвати «несприйнятливими до гнильця», оскільки вони не захворювали повністю при штучному зараженні. Принцип зворотної резистентності міг би знайти обмежене застосування при боротьбі з деякими захворюваннями дорослих бджіл (напр. нозематоз, паралічі та ін.).
Фрідріх Поль
«Хвороби бджіл. Діагностика та лікування»
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/07/Screenshot_4-300x387-1-233x300.webp)
З плином часу та розвитком бджільництва моделі медогонок продовжують удосконалюватися, щоб полегшити та покращити процес вилучення меду з рамок. Починаючи з давніх-давен, коли мед з рамок вичавлювали вручну або за допомогою простих пристроїв, таких як палиці або примітивні преси, сьогодні на ринку представлені різноманітні моделі медогонок, від ручних до автоматичних, що охоплюють всі потреби бджолярів.
Одним із важливих етапів у розвитку медогонок був час ботрицтво, коли бджолярі почали використовувати спеціальні пристрої для вилучення меду з рамок. З появою ботрицтво медогонки стали розвиватися разом із технологіями виробництва та потребами бджолярів.
Перші медогонки були простими пристроями, що є контейнером з отворами, через які вичавлювався мед з рамок. Далі з’явилися механічні медогонки, що дозволяють з більшою ефективністю обробляти рамки та витягувати мед. З розвитком технологій стали з’являтися більш просунуті моделі медогонок, такі як електричні та автоматизовані версії.
Сьогодні на ринку можна знайти медогонки різних типів: електричні, що провертаються і на 2, 4, 6 і більше рамок, виготовлені з різних матеріалів, таких як нержавіюча сталь, алюміній, оцинковка або пластик. Деякі моделі оснащені поворотними механізмами, що полегшує процес роботи бджоляра.
З розвитком сучасних технологій та інженерних рішень, медогонки стають все більш ефективними, надійними та зручними у використанні. Бджолярі можуть вибирати з широкого асортименту моделей, враховуючи свої потреби та бюджет (https://www.uley.in/ua/product-category/medogonki/).
Таким чином, розвиток моделей медогонок з часів батрицтва і до наших днів відображає прагнення покращити процес вилучення меду з рамок та підвищення ефективності роботи бджолярів.
Медогонка – це обладнання для вилучення меду з бджолиних рамок. Існує кілька способів проведення цієї процедури – за допомогою радіальної та хордіальної медогонки.
Хордіальні медогонки (вони ж касетні) є найпоширенішими. У цьому випадку рамки з медом поміщаються в касети циліндричного бака медогонки, касети в баку розміщуються по хорді і обертаються навколо осі. Під дією відцентрової сили мед витікає з рамок і на стінки бака медогонки і спускається в медову кишеню.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/07/Risunok2-300x225.jpg)
Що стосується радіальної медогонки, то це більш інноваційний метод, який використовує інший принцип дії. При цьому методі рамки з медом розміщуються в роторі медогонки, нижня планка направлена до центру. При обертанні під дією відцентрової сили створюється бічне тиск. Під впливом цієї сили мед витягується з осередків рамок і збирається в медову кишеню. Радіальна медогонка дозволяє витягувати мед із рамок, не пошкоджуючи бджолиних стільників. Перевагою радіальних медогонок є висока продуктивність. Так як радіальний спосіб розміщення медових рамок набагато більше, ніж у хордіальних медогонках.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/07/Risunok4-300x263.jpg)
Кожен тип медогонки має свої переваги та недоліки. Хордіальна медогонка, будучи традиційнішою, забезпечує дбайливе вилучення меду, зберігаючи цілісність бджолиних стільників і дозволяючи продовжити їх термін служби. Радіальна медогонка, у свою чергу, має більш високу продуктивність і може бути зручніше у використанні.
Загалом вибір між радіальною і хордіальною медогонкою залежить від індивідуальних переваг і цілей бджоляра. Кожен із методів має свої особливості, і важливо вибрати те, що найкраще відповідає потребам та вимогам конкретного бджоляра.
При виборі медогонки слід звернути увагу на кілька ключових моментів, таких як розмір і кількість рамок, матеріал виготовлення. Нержавіюча сталь довговічна та зручна у використанні. Медогонка 4 х рамкова поворотна нержавіюча сталь – відмінний вибір для тих, хто прагне поєднати якість та доступну ціну (https://www.uley.in/ua/product-category/medogonki/4-x-ramochnye/).
Крім того, при виборі медогонки варто звернути увагу на її тип – поворотна чи не поворотна, чи є можливість зробити електричною. Електромедогонка полегшує процес вилучення меду та підвищує ефективність роботи (мінус 1 людина при відкачуванні).
Також важливо враховувати кількість рамок, які можна опрацювати одночасно. Наприклад, медогонка 6 рамкова або 2 рамкова – вибір залежить від індивідуальних потреб бджоляра. Не забувайте також про додаткові аксесуари для медогонки, такі як підставка, кришка, електропривод, радіальний ротор, фільтр для меду (https://www.uley.in/ua/product-category/k-medogonkam/).
Таким чином, правильний вибір медогонки з урахуванням усіх перерахованих моментів допоможе зробити процес вилучення меду більш ефективним і комфортним для бджоляра.
Відео, як вибрати медогонку: https://www.youtube.com/watch?v=9xUq4xTXTpk
Посилання на всі моделі медогонок: https://www.uley.in/ua/product-category/medogonki/
Відео, як з касетної медогонки зробити радіальну: https://www.youtube.com/watch?v=-OND9AvzctU
Посилання на радіальний ротор: https://www.uley.in/ua/product-category/medogonki/rotor/
Відео як встановити Електропривід 1: https://www.youtube.com/watch?v=0VAWvelHIKU&t=65s
Відео як встановити Електропривід 2: https://www.youtube.com/watch?v=ENjZ8yWONzw:
Посилання на електропривід медогонки: https://www.uley.in/ua/product-category/medogonki/elprivod/
Відео, всі відповіді на питання про медогонки: https://www.youtube.com/@user-ft1ix6mb1z/videos
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/06/pchelovod-na-paseke-2-300x300.jpeg)
Основне завдання полягає в тому, щоб певними діями спрямовувати життєдіяльність бджолиних сімей у бік підвищення їхньої продуктивності. Для цього бджоляр повинен вивчати, враховувати та вміло використовувати у практичній роботі біологічні особливості бджолосімей на кожному етапі їх розвитку. Щоб точно знати стан своїх підопічних, він постійно спостерігає за ними та періодично проводить їх огляди.
Я на своїй пасіці застосовую кілька видів спостережень та оглядів, які відрізняються один від одного ступенем втручання у життя бджолиної родини. Найбільш ефективними є: спостереження за інтенсивністю літа бджіл під час хабара, за поведінкою сімей в районі льотків восени, взимку та ранньою весною, огляди контрольних будівельних рамок, вибіркові огляди кількох сімей на точці, огляди всіх сімей пасіки та у виняткових випадках огляди з повним розбором гнізд. Найнешкідливішими для бджіл і дуже продуктивними для бджоляра є зовнішні огляди поведінки бджіл у льотків, які я проводжу завжди, коли приїжджаю на крапку, незалежно від пори року. На перший погляд ці огляди здаються дуже простими, але вони дуже багато розкажуть бджоляру про стан пасіки в цілому і кожної сім’ї окремо, якщо він має багатий досвід, спостережливість, добре знає і пам’ятає індивідуальні особливості всіх сімей.
Вчені та практики з повною підставою вважають, що сім’я зменшує років бджіл за хабарем при втраті матки, при відсутності в її гнізді відкритого розплоду, при захворюванні на нозематоз, гнильця та інші хвороби, при великій заклещеності через варроатоз, при отруєнні льотних бджіл при виникненні в сім’ї роєвого стану, при перегріві вулика сонцем, а також при нестачі в гнізді місця розміщення принесеного нектару. Зменшується літ бджіл усіх сімей за відсутності взятку у природі. Знаючи це, влітку, приїхавши на точок, я спочатку проходжу між вуликами і спостерігаю за літом бджіл кожної сім’ї. При цьому відразу ж визначаю, бджоли якої з них працюють гірше, ніж інші, виявляю і ті сім’ї, які знизили інтенсивність льоту. Потім у процесі виконання запланованої на цій точці роботи з’ясовую і усуваю причини зниження льоту тих чи інших сімей. Восени при зовнішньому огляді легко визначаю сім’ї, яких обкрадають і крадуть. Взимку, спостерігаючи за льотками, встановлюю, якій сім’ї душно, яку турбують синиці, і за допомогою прослуховування безпомилково визначаю хід їхньої зимівлі. Навесні по випорожненнях на льотках дізнаюся, в яких сім’ях збільшена калова навантаженість, які хворіють на пронос, які зробили надранній очисний обліт. Спостерігаючи за весняним обльотом бджіл, ми дізнаємося, як сім’ї перезимували: ослабли в ході зимівлі чи ні, є в гніздах мед або вони голодують, можливо, десь загубилася матка і т. д. В активний період життя бджіл крім спостереження за льотною діяльністю бджоляр може з’ясувати стан сім’ї шляхом огляду з частковим або повним розбором гнізда. При огляді з частковим розбором гнізд швидко оглядаються або всі сім’ї точку, або вибірково кілька сімей. За результатами їх перевірки плануються подальші роботи з усіма сім’ями. При побіжному огляді з гнізда рамки або зовсім не виймаються, або витягується та оглядається лише кілька сотів. При проведенні оглядів з повним розбором гнізда перевіряються переважно всі стільникові рамки. Такі огляди проводяться при чищенні гнізд нозематозних сімей, при відшукуванні маток, при формуванні відведення, при проведенні осінніх та весняних ревізій. Потрібно завжди пам’ятати, що будь-який огляд гнізда сім’ї болісно відбивається на її житті. Проводити огляди, особливо з повним розбором гнізда, необхідно лише у крайніх випадках, хоча за бджоловеденні без цього не обійтися.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/06/pchelovod-na-paseke-1-1-300x300.jpeg)
Деякі бджолярі, особливо початківці, з цікавості, а також з доброго наміру допомогти сім’ям часто відкривають вулики, виймають з гнізда і досконально оглядають кожну сотню, шукають матку тільки через бажання подивитися на неї, а в роєву пору через кожні 6-7 днів перебирають всі стільники кожної сім’ї з метою виявлення роєвих маточників. Працюють вони повільно і довго тримають вулики відкритими навіть за низьких температур повітря. Ритм життя сім’ї порушується, охолоджується її гніздо, бджоли злиться, жалять бджоляра і відволікаються від збору нектару. Досвідами Інституту бджільництва встановлено, що бджолині сім’ї, які щотижня оглядалися з розбором гнізда, за інтенсивністю яйцекладки та валовим збором меду відставали більш ніж на 40 відсотків від аналогічних сімей, які за активний сезон оглядалися всього 4 рази. Можна навести й інші дані. , бджолосім’ї в день їх огляду приносять у вулики нектару і пилки на третину менше тих, які не оглядалися. шляхом розбору їх гнізда, але робить все необхідне для високопродуктивної їх роботи, тим вище його бджолярське майстерність і знання життя цих маленьких трудівниць, тим більше бджолиних сімей він може обслужити і більше отримати продукції. зробити і що для цього треба мати на точці. Усі роботи повинні виконуватися кваліфіковано, чітко та швидко, але без різких, незграбних рухів, без зловживання димом. Оглядаються рамки необхідно тримати над вуликом, щоб не втратити матку, яка може впасти з сота за межі гнізда у траву. Не можна стукати по вулику, притискати і тиснути бджіл — це викличе їхню злобливість.
При догляді за бджолами спецодяг бджоляра має бути чистим, світлих тонів, без сторонніх різких запахів і надійно захищати тіло бджоляра, особливо голову та шию від укусів. Оглядати сім’ї краще в теплу сонячну та безвітряну погоду, під час активного літа, коли у вулику знаходиться менше старих злобливих бджіл. Однак при денних оглядах сім’ї на кілька годин вимикаються зі звичайної роботи зі збирання нектару та пилку. Правильно роблять ті бджолярі, які огляди сімей переносять на вечірні години, коли літ бджіл припиняється. У цей час бджоли більше зляться, але й шкода від втручання в їхнє життя зведена до мінімуму: за ніч вони наведуть у гнізді порядок і наступного дня відразу ж зранку ввійдуть у роботу.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/06/pchelovod-na-paseke-3-1-300x300.jpeg)
На великих аматорських та промислових пасіках, де бджолині сім’ї розміщені на кількох точках, а бджоляр займається виведенням великої кількості маток для формування відводків на продаж, огляди сімей проводяться за графіком виведення маток. Намічені операції доводиться проводити в будь-яку погоду, іноді навіть у дощ. Це не забаганка: їхнє невчасне виконання призведе до зриву виведення маток, а значить, і формування відводків. На своїй пасіці огляди бджолиних сімей з повним розбиранням гнізд я проводжу рідко. Навесні досконально оглядаю тільки сім’ї, що опоносилися, коли чищу їх гнізда. Повністю розумію гнізда при операціях, пов’язаних з виведенням маток, а також сімей, що прийшли в роєвий стан. Всі інші операції з догляду здійснюю за допомогою швидких оглядів. Для роботи з бджолами у мене на кожній точці є куртка з лицьовою сіткою, димар, бджолярна стамеска, ящики, маткові клітини, ковпачки, рамки з сушею та вощиною, розділові грати, вставні дошки, ізолятори, годівниці та інший інвентар та обладнання.
Приїжджаючи на точок, відразу ж поверх сорочки надягаю куртку, пошиту з бавовняної білої тканини. До широкого круглого коміра цієї куртки пришитий низ спідниці лицьової сітки. У підвороти рукавів та низу куртки вставлені гумки, які щільно притискають матерію до тіла, не дозволяють бджолам проникнути під куртку. У такій спецівці не спекотно та зручно працювати. Вона надійно захищає бджоляра від укусів. Я вважаю, що бджоляр на пасіці завжди повинен перебувати в лицьовій сітці, навіть коли він ще не приступив безпосередньо до роботи з бджолами. Якщо не надіта сітка, то волосся відкритої голови може викликати озлоблення бджіл ще до початку огляду їх гнізда, утруднити його проведення, а то й зовсім зірвати.
Одягнувши куртку з лицьовою сіткою, проходжу по пасіці і спостерігаю за літом сімей. Після цього приступаю до підготовчих робіт, які необхідні для виконання запланованої операції. До кожного вулика підношу все, що знадобиться під час роботи. Потім розпалюю димар. Для димаря використовую гниляки вільхи та осики, заготовлені у вільний час, або відходи м’якої деревоволокнистої плити. Розпалюючи димар, намагаюсь ретельно очистити від нагару отвори в його кришці, щоб вони вільно пропускали дим. Крім димаря при роботі з бджолами під руками завжди повинні бути стамеска та бджолярський ящик. За такої підготовки під час оглядів підвищується продуктивність праці, виключається зайва ходьба пасікою, що викликає озлоблення бджіл.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/06/pchelovod-na-paseke-3-2-300x300.jpeg)
На кожному точку встановлюю певну послідовність огляду бджолосімей з таким розрахунком, щоб закінчивши огляд, більше не проходити і не стояти перед льотком цієї сім’ї. Підійшовши до вулика ліворуч, я правою рукою відкриваю кришку. На дошку задньої обв’язки даху кладу стамеску і приступаю до наміченої роботи. Дим у льотки вулика не пускаю: це надовго виводить сім’ю з робочого ритму, а бджоли-сторожа йдуть углиб гнізда, залишаючи льотки без охорони, що може призвести до виникнення бджолиного крадіжки. При оглядах, залежно від їхньої мети, полотно відкриваю частково або повністю знімаю і клуби густого, але не гарячого диму пускаю по верхніх брусках рамок. Бджоли під впливом диму йдуть униз, щоб набрати у зобики меду. За цей час я зазвичай встигаю швидко оглянути гніздо або виконати намічену операцію, не чекаючи, поки бджоли наповнять зобики медом. При такому огляді стільники з гнізда повністю не виймаю, а лише піднімаю одну-дві рамки, попередньо зрушивши стамескою в один бік. Якщо необхідно провести огляд з повним розбором гнізда, спочатку дим пускаю під піднятий холстик, а потім знову накриваю їм корпус. Через одну-дві хвилини відкриваю і оглядаю 2-3 крайні рамки. Оглянувши, ставлю їх у переносну бджолярську скриньку і закриваю запасним холстиком. Всі інші рамки залишаються у гнізді.
Після закінчення огляду стільники з переносного ящика повертаються сім’ї. На своїй пасіці я проводжу не індивідуальний, а груповий догляд за бджолиними сім’ями, тобто у всіх сім’ях точка виконую ту саму операцію в один день. Стан сімей визначаю в основному за літом бджіл та результатами огляду контрольних будівельних рамок. Ця рамка схожа на гніздову. Єдина відмінність полягає в тому, що вона ділиться навпіл горизонтальною планкою. У ній бджоли відбудовують трутневі осередки та вирощують трутнів. За графіком один раз на тиждень я виймаю цю рамку з гнізда, оглядаю та вирізаю запечатаний трутневий розплід. У цьому визначаю стан сім’ї. Якщо рамка нормально відбудована і має в одній половині запечатаний, а в іншій відкритий трутневий розплід і на ній немає закладених маточників, то така сім’я перебуває в хорошому робочому стані і її більше непокоїти. Якщо ж виявиться, що в якомусь вулику контрольна рамка не відбудована чи погано відтягнута і на ній з’явилися маточники чи миски, то ця родина прийшла до роевого стану. Також погано будують хворі та ослаблі сім’ї, а ті, що втратили маток, взагалі не виявляють жодного інтересу до цієї роботи. Сім’ї, де контрольні рамки погано відбудовані, оглядаю уважніше, щоб з’ясувати, у чому тут річ.
Застосування контрольних будівельних рамок значно підвищує продуктивність праці пасічника. На великих пасік всі роботи з догляду за бджолами повинні проводитися строго за графіком. Я перед початком сезону складаю план-графік на весь активний період року, де планую всі необхідні операції у розрізі кожного пункту та на кожен день.
В. П. Вібро
Книга “Один день на пасіці”
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/photo_2024-04-25_12-43-05-300x300.jpg)
Ми вже знаємо, що всередині сім’ї кількість бджіл збільшується за рахунок статевого розмноження, але бджоли в цілому розмножуються за допомогою роїння.
Роєння полягає в тому, що від сім’ї відокремлюється частина бджіл із маткою. Поселяючись у новому житлі, ці бджоли утворюють самостійну родину. Роіння відбувається зазвичай наприкінці весни чи початку літа. Рояться не всі сім’ї поспіль, а тільки ті, у яких виникло «роєвий стан», тобто прагнення частини бджіл покинути старе житло та заснувати нову родину. Цей стан з’являється задовго до виходу рою і лише за певних умов. Бджоляр повинен знати ці умови і вчасно запобігати природному роїнню, оскільки воно знижує дохідність пасіки. Докладніше це питання висвітлено у шостій та сьомій розділах цієї книги.
Ройовий стан виникає у сім’ї поступово. Готуючись до роїння, сім’я закладає маточники, тобто будує кілька мисок, а матка відкладає в них яєчка. Робота сім’ї в цей час поступово слабшає, відбудова стільників припиняється, і матка скорочує яйцекладку. У такому недіяльному стані бджоли перебувають до виходу рою.
У міру розвитку маткової личинки бджоли додають у її комірку все більше і більше молочка. Одночасно бджоли подовжують краї «миски», перетворюючи її на маточник. Через 8 днів після знесення яйця маточник запечатується, і найближчими днями після цього сім’я відпускає рій.
Рой виходить у теплу, сонячну погоду, зазвичай у середині дня. Перед тим як залишити вулик, роєві бджоли набирають повні зобики меду, щоб мати на новому місці деякий запас корму. З роєм виходить приблизно половина населення вулика, у тому числі більшість молодих бджіл та матка.
Роєві бджоли, що вилетіли з вулика, збираються («прищеплюються») десь поблизу пасіки, найчастіше на гілці дерева, іноді на огорожі, карнизі будинку і т. д. Посидівши деякий час на місці збору — «щеплення», рій летить і поселяється в заздалегідь знайденому бджолами дупле дерева чи іншому випадковому приміщенні. У новому житлі рій відразу приймається за відбудову сотів, принесення нектару; матка енергійно відкладає яйця, і бджоли вигодовують розплід. Роєві бджоли працюють з особливою енергією, ніби надолужуючи те, що було втрачено ними в період передроєвої бездіяльності.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/Screenshot_1-300x239.jpg)
Перший рій, що вийшов із сім’ї, називається «первак». Із цим роєм виходить стара матка. Зважаючи на те, що стара матка важка і не може швидко летіти, «первак» прищеплюється недалеко від пасіки і порівняно низько.
Сім’я, що відпустила рій, залишається без матки і має кілька запечатаних маточників. За кілька днів після вильоту рою починається виведення молодих маток. Так як у маткові «миски» яйця відкладалися маткою не одночасно, то виведення молодих маток розтягується на кілька днів.
Якщо з виходом першого рою у бджіл прагнення до роїння скінчилося, то, дочекавшись виведення першої матки, сім’я знищує решту маточників. Але найчастіше з початком виведення молодих маток сім’я відпускає рій-«вторак», який нерідко виходить з 2-3 матками (згодом бджоли зайвих маток знищують). Маючи немодну рухливу матку, «вторак» відлітає від пасіки далі, ніж «первак», і прищеплюється десь високо.
Після «втораком» другого дня сім’я може відпустити третій рій, потім четвертий тощо. буд. З кожним із цих роїв виходить половина населення вулика, і сім’я може зроїтися настільки, що залишиться жменя бджіл. Рої теж виходять дрібні, нежиттєздатні. Якщо на пасіках ще де-не-де допускають використання роїв-«перваків», то наступні за ними рої зовсім неприпустимі.
Внаслідок роїння в сім’ях відбувається зміна маток; оскільки, відпускаючи рій, сім’я щоразу виводить молоду матку. Але при цьому стара матка не гине, а йде з роєм у нове житло. Таким чином, із двох сімей, що вийшли в результаті роїння, все одно одна залишається зі старою маткою.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/Screenshot_3-300x174.jpg)
Як же в природних умовах відбувається зміна старої матки, коли вона настільки слабка, що не може летіти з роєм? І тут у сім’ї відбувається «тиха зміна матки», т. е. за життя старої матки бджоли виводять собі молоду. Обидві вони деякий час мирно відкладають яєчка в одній сім’ї, доки стара матка не загине. При «тихій зміні» виведення молодих маток відбувається так само, як і при роїнні, – в обох випадках вони виводяться з яєць, відкладених у заздалегідь приготовлені бджолами миски. При цьому майбутня особина ще на стадії яйця призначається для виведення матки. У разі раптової втрати матки в сім’ї нема кому покласти яйце в маткову «мисочку», тому бджоли не можуть вивести молоду матку звичайним шляхом. Якщо до того ж в осиротілій сім’ї немає відкритого розплоду, то це буде повне сирітство сім’ї і вона без допомоги бджоляра приречена на загибель, тому що старі бджоли поступово розгублюються, а виведення молодих бджіл не буде. Але якщо від загубленої матки залишився відкритий розплід, це буде неповне сирітство сім’ї, оскільки може вивести собі нову матку з личинки робочої бджоли. Яйце, відкладене маткою в миску, нічим не відрізняється від тих яєць, з яких виводяться робочі бджоли. Вийшли з яєць личинки робочої бджоли і матки спочатку теж однакові, поки вони отримують однаковий корм – молочко.
Як уже згадувалося, різниця в розвитку особин починається лише на третій день після виходу з яйця, коли личинки майбутніх бджіл починають отримувати кашку з меду та перги, тоді як маткові личинки продовжують годуватися молочком до кінця розвитку. Отже, будь-яка личинка робочої бджоли не старша за дводенний вік придатна для виведення матки. Навколо однієї з таких личинок безматкові бджоли розширюють комірку, перетворюючи її на свищевий маточник. Личинку рясно забезпечують кормом, як і в звичайному маточнику. З личинки робочої бджоли, переключеної на маточне виховання у ранньому віці, виводиться повноцінна матка.
Сім’я ніколи не обмежується закладкою одного свищевого маточника. Вона як би «в запас», на випадок невдачі вигодовує кілька маток, і як тільки перша з них виведеться, решту сім’я знищує (якщо у бджіл не виник роївий стан).
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/Screenshot_5-256x300.jpg)
Використовуючи описані біологічні властивості бджолиної сім’ї, бджолярі виводять маток штучним шляхом. Для цього у спеціально виділеній сім’ї навмисно створюють повне сирітство.
Якщо сім’я втратила матку в такий період, коли в гнізді немає личинки для закладання свищевих маточників, то окремі робочі бджоли намагаються замінити маток. Багато харчуючись, вони починають відкладати яйця, але з цих яєць виводяться тільки трутні. Тому таких бджіл називають бджолами-трутівками. Сім’я з трутовками не поповнюється робочими бджолами, і якщо бджоляр її не виправить, вона загине.
Терміни розвитку матки нам вже відомі – вона виводиться через 16 днів після знесення яйця в маткову «мисочку». Перед виходом молодої матки бджоли потоншують шар воску на кінці маточника. Потім матка, прорізавши щелепами зсередини оболонку на кінчику маточника, відкриває кришечку і виходить назовні.
У перший день після виходу з комірки матка рухається по сотах повільно, плавно, але потім вона стає все тоншою, рухливішою. Таку матку важко побачити серед бджіл, доки вона не почне відкладати яєчка.
Приблизно через три дні після народження матка виходить на перший орієнтовний політ, знайомиться з місцем розташування вулика та околицями пасіки.
До парування з трутнем молода матка називається неплідною. Протягом семи днів у неї продовжується розвиток статевих органів, після чого матка йде на шлюбний виліт. За маткою, що вилетіла, спрямовується маса трутнів. Спарювання відбувається у повітрі, іноді за кілька кілометрів від пасіки. У трутня, що покрив матку, відриваються статеві органи, і він гине. Є відомості, що молода матка спарюється з кількома трутнями, але це ще недостатньо з’ясовано.
З шлюбного вильоту матка повертається у вулик зі «шлейфом», тобто із залишками статевого органу трутня, які видніються на кінчику її черевця. Бджоли оточують матку та звільняють її від «шлейфу».
Покрита трутнем матка стає плодовитою і через 2-3 дні починає кладку яєць. Період спарювання у матки буває один раз у житті, і сперма трутня збирається в її статевих органах у вигляді запасу в особливий пляшечку – «насіння». Звідси сперма найдрібнішими крапельками витрачається на запліднення яєць, що відкладаються маткою. Те яйце, на яке не потрапила крапелька сперми, залишається незаплідненим, і з нього виводиться, як ми знаємо, трутень. Чим старша матка, тим менший запас сперми у неї, і вона більше відкладає незапліднених яєць. Тому в сім’ях із старими матками буває багато трутневого розплоду.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/Screenshot_8-1-259x300.jpg)
Якщо шлюбний виліт затримався через погану погоду або спарювання не відбулося через відсутність трутнів, то матка вилітає пізніше і може повторювати шлюбні вильоти кілька разів. Матка зберігає здатність до запліднення протягом 20-30 днів після виходу з маточника. Якщо протягом зазначеного терміну спарювання не відбулося, то матка припиняє вильоти та залишається неплідною. Така матка відкладає незапліднені яйця, з яких виводяться трутні, тому вона називається трутневою. Сім’я з трутневою маткою без втручання бджоляра поступово слабшає та припиняє своє існування.
Роєння призводить до перерви у зростанні сім’ї. Рой почне поповнюватися бджолами не раніше, ніж через 21 день після появи першого засіву на знову відбудованих стільниках.
Якщо рій ранній, то він до головного хабара встигне накопичити значну кількість бджіл, тому ранні рої життєздатніші.
Сім’я, що відпустила рій, спочатку поповнюється молодими бджолами за рахунок виведення розплоду, що залишився від старої матки. Потім у неї утворюється перерва у поповненні бджолами доти, доки почнеться виведення розплоду від молодої матки.
А.М. Ковальов
«Догляд за бджолами»
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/1-300x300.jpeg)
Археологічні знахідки свідчать, щшо людство почало займатись бджільництвом ще в ранньому бронзовому віці (першій половині ІІІ тисячоліття до н.е.). Залежно від клімату, природних умов, ступеня розвитку цивілізації відбувалося одомашнювання бджіл, удосконалювалося їхнє житло.
Невідомо, як і коли людина довідалася про мед. Найімовірніше, поласувавши ним, вона почала полювати за бджолами, навчилася відшукувати їхні гнезда, з яких видирала мед, але не дбала про те, щоб і надалі забезпечити себе цим смачним продуктом.
Протягом століть засоби добування меду та воску поступово змінювались. В енциклопедії БрокгаузамЕфрона зазначається, що мед був відомий людям уже близько 4000 років тому. Закрема, славилася медом Палестина.
Афіняни вже мали вулики і вивозили бджіл на гору Галет, або на острови Егейського моря і навіть в дельту р. Нілу щоб збільшити збір смачного й пахучого меду. Про високий рівень розвитку грецького бджільництва писав ще Арістотель (384-322 р. до н. е.). В ті часи в Греції були циліндричні вулики з обпаленої глини, а також плетені з гілок і обмазані глиною. Греки перші винайшли лінійкові вулики. Була в них і пасічницька література.
В Украіні бджоли водилися з дуже давніх часів. Немає звісток про те, коли саме люди стали їх розводити. Грецький історик Геродот, що жив 484-420 р, до н. е згадує про наш край, багатий медом (Покровский-Журавко, 1843; Розов, 1972; Некрасов, 1980).
Безсумнівно, що пасічництво того часу на територі України перебувало вже на другому його щаблі, тобто люди не тільки вміли вишукувати бджіл по лісах та вибирати мед, а й дбали про те, щоб не зруйнувати їхнє житло, а також на зразок дупла в старому дереві довбали дупло в живому дереві. Такі дерева називалися бортями (Голубицький, 1963).
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/2-300x300.jpeg)
Тогочасне бджільництво, найімовірніше, нагадувало noлювання на диких бджіл, звідки й пішла назва промислу — бортництво.
Методи добування меду в ті часи були примітивні. Шукали дупло з бджолами, викурювали їх, а потім видовбували стінку дупла і забирали стільники з медом. Якщо дупло знаходилось у зручному місці, зроблений у стінці отвір закривали дошкою, і згодом дупло знову заселяли бджоли (Павлов-Сильванский, 1812).
Проте полювання за медом, no суті, належало до збиральницької діяльності, а не виробничої. Воно тривало протягом усього періоду родового устрою і почало зникати лише з розвитком землеробства.
Бортництво в середні віки було поширене в лісовій частині Европи, а саме: на території сучасних Німеччини, Польщі, України, Беларусі, країн Балтії, на північному заході європейської частини Росії. Причому подекуди воно збереглося до наших часів.
Завдяки багатющим масивам медоносів та професіоналізму бортників, Київська Русь, а пізніше й інші князівства, які утворилися на її території, були відомі по всьому світу як одні з найбільших експортерів меду та воску. Вже в ті часи держава дбала про бджільництво й охороняла права бджолярів. Численні бортеві дерева, що освоювалися людьми, переходили в їхню власність і позначалися тавром — бортним знаком.
На думку А.Ф. Селіванова, бортництво було одним із шляхів колонізації земель, які освоювали російські племена. Таким чином, разом із сохою й сокирою з’явилися борті, а поряд з угіддями — села-бортничі, населення, яких займалося бортним бджільництвом.
Зважаючи на те, що в епосі практично всіх народів згадується про бджіл і отримувані від них мед та віск, можна стверджувати, що бджільництво здавна було одним із основних занять людини (Селиванов, 1896).
Їсторія бджільництва така ж древня, як і історія ліодства. Від випадкових знахідок гнізд диких бджіл людина перейшла до цілеспрямованого полювання за медом. Це була вже певна форма господарювання, яка отримала назву «дикого» бджільництва. На зміну їй у лісистій місцевості прийшло бортне бджільництво, яке існувало на Русі протягом бarатьох століть. Звичайно під борті вибиралися дуписті дерева. Декілька бортей, розкиданих на певній території, утворювали бортні угіддя. На бортних делевах і тих, що призначалися на такі в майбутньому, робилися сокирою зарубки, які засвідчували приналежність борті певному користувачеві. Для кожного бортного угіддя зарубки були однієї форми.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/3-300x300.jpeg)
В старовину бортями називали всі гнізда бджіл в дуплах дерев, а іноді й вулики, що розташовувались на пасіках.
У словнику В. Даля борть тлумачиться як дуплисте дерево, взагалі колода для бджіл, пень довбаний, дуплянка. В наш час борть – це видовбане дупло в дереві, в якому живуть бджоли.
Спорудження борті було важким заняттям, а інколи й небезпечним. Вона видовбувалась високо в стовбур дерева. Спочатку робили лаз (довж) – вузьку щілину зверху донизу майбутньоъ борті, потім цю щілину в глиб стовбура розширювали. Створювалась камера трапецієвидної чи округлої форми. Стелю в борті робили з нахилом у бік довжі. Довж закривалась спеціальною дошкою – довжією.
В деяких районах Башкирії і в наш час збереглося бортєве бджільництво майже в тому ж вигляді, в якому воно було сотні років тому. Ним займаються бджолярі з багаторічним досвідом, а традиції та знання передаються молоді. В цій місцевості живе популяція середньоросійських бджіл, яка називається бурзянською. Працю бджолярів описав Є.М. Петров у книзі “Башкирська бортєва бджола”. Борті там видовбують у деревах, розташованих неподалік від чудових джерел медозбору та води. В стовбурі дерева (діаметром не менше 40 см), робиться порожнина заввишки 90-100 см, діаметром 30-35 см, залежно від товщини стовбура. Верхню частину борті роблять трошки ширшою, ніж нижню. Товщина стінок борті – 10-20 см.
Дупло сполучається із зовнішнім середовищем двома отворами. Один, великий, називається довж, крізь нього оглядають гніздо і забирають мед. Довж частіше роблять з південної сторони дерева. Вона щільно закривається двома кришками з таким розрахунком, щоб можна було оглянути верхню або нижню частину гнізда, не розкриваючи всю борть. Другий отвір маленький – льоток, він розташовується під кутом 90° до довжі і знаходиться мяйже посередині висоти борті, трошки ближче до її стелі. Льоток робиться у вигляді прямокутного отвору (4 х 8 см). У нього вставляють конусоподібний вкладиш, який одним кінцем трохи виступає з льотка через стінку назовні, а другим, пройшовши через всю внутрішню частину борті, обпирається в протилежну ії стінку. Цей вкладиш перекриває льоток, залишаючи дві вертикальні щілини з обох боків завширшки 1-2 см.
Усередину борті вставляють дві хрестовини: одну у верхній частині на висоті 25-35 см від стелі друry – на 15-20 см нижче льотка. Ці дві хрестовини разом з льотковим вкладишем служать опорою для стільників, оберігаючи їх від обривання. Подібні хрестовини використовував у своїх вуликах І. Хрептович (рис. 3).
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/Screenshot_6-300x257.jpg)
Рис.3 Хрестовина Хрептовича
При спорудженні борті слід мати на увазі, що дерево, в якому вона знаходиться, під час сильного вітру може зламатися, тому довжина борті не повинна перевищувати 120 см, а діаметр залежить від товщини дерева та величини його крони.
Щойно видовбану борть, як правило, залишають на рік-два для обсихання. Потім внутрішню частину борті очищають від смоли (якщо вона зроблена у хвойному дереві) та сміття і одночасно прикріплюють до стелі смужки стільників. Тільки після цього борть готова для заселення ройовими сім’ями.
Видовбують борті спеціальним інструментом, який придатний також для виготовлення колод. Існує багато пристроїв для піднімання бортника для гнізда бджіл: гаки, різні ремені з петлями, драбини тощо. Однак усі вони не гарантують повної безпект бортника, і траплялось, що люди падали й розбивались.
Крім того, бортник ризикував бути до смерті зажаленим бджолами, адже в давнину селекцією бджіл на доброзичливість ніхто не займався.
Для відбору меду і обстеження бджолосімей користувались зубелем (паличкою з розщепленим кІнцем, в якому затискувалась тліюча гнилючка), а також сіткою для обличчя і ножем для зрізування стільників. Стільники складали в луб’яні короби або лиnові діжочки. (рис. 4).
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/Screenshot_7-215x300.jpg)
Рис. 4 Липова діжечка для зберігання меду
Подекуди для утримання бджіл виготовляли борті з розпиляних частин стовбура, які потім піднімали та закріплювали на дереві. Такі борті називалися козубами (бортними) (рис. 5), і, напевне, їх можна вважати nершими вуликами. Те, що козуби видовбувалися на землі, значно полегшувало роботу бджолярів, а зrодом эавдяки цьому, винаходу людина перейшла від бортництва до розведення бджіл на пасіках.
![](https://www.uley.in/wp-content/uploads/2024/05/Screenshot_8-272x300.jpg)
Рис. 5 Вулики-козуби
На Русі бортєві форми бджільництва довгий час були домінуючими. І хоча передумови для переходу до інших форм rосподарювання склалися тyт ще в середні віки, можливість не реалізовувалась через постійні набіги на Русь кочовиків, які супроводжувались погромами та nограбуваннями. Пасічні форми бджільництва набула панівноrо положення в Росії та Україні лише в XVII-XVIII (Шимановский, 1916).
Л.І. Бондарчук, Т.Д. Соломаха
«Вулики. Історія створення та різні системи»